Teatre de la Societat La Principal - Casal de Vilafranca - (:unkn) unknown (My University, 2017)
El teatre de la Societat La Principal es troba al costat de l'edifici del Centre Agrícola i a l'illa adjacent de l'actual teatre municipal Cal Bolet. N'és l'arquitecte Andreu Audet i Puig (1868-1938), molt conegut a l'època també per ser l'autor d'alguns teatres de l'avinguda del Paral·lel de Barcelona, com el teatre Apolo, el Pabellón Soriano, l’Arnau, el Gayarre i, especialment, el Teatre Onofri, antecedent del Condal, el 1903, del qual el teatre de Vilafranca és una rèplica. El teatre de La Principal és un teatre a la italiana, amb estructura de fusta vista i parets d'obra. Té una decoració mesurada en què ressalten els escuts de l'entitat i la boca de l'escenari. De geometria rigorosa i sense concessions a l'embelliment, el teatre s'organitza amb una platea plana amb passadissos laterals i amb dos pisos sense llotges tancades, amb un profund amfiteatre. L'espai del teatre aprofitava al màxim les mides del solar: l'escenari és poc fondo i la platea, de grans dimensions: 15,56 m d'alçària i 26,20 per 25,38 m a la planta. Actualment la capacitat màxima és d'uns 800 espectadors, entre la platea (500) i el primer pis (300). El segon pis normalment no s'obre al públic.
El teatre conserva l'estat original, excepte algunes millores efectuades a les instal·lacions i a l'acústica i la caixa escènica, que es va refer i modernitzar l'any 2005 (la boca té 8 m d'alçària i 9,6 m d'amplada, i l'escenari una fondària de 6,92 m i una alçària fins a la pinta d'11,9 m).
La Societat La Principal de Vilafranca es funda el 1904 i la componen un grup de joves que s'organitzen per fer ball. L'entitat, coneguda com «el Casal», aglutina una barreja interclassista de la societat de Vilafranca, classes populars, botiguers i petita burgesia, i es constitueix així en l'alternativa al Casino Unión Comercial. Després d'uns anys d'itinerància i lloguer pels teatres de la vila, la inauguració del teatre de l'entitat se celebra el 1921 amb l'òpera Aïda, de Verdi, i sembla que la sala acull en aquella data fins a 4.000 espectadors. Ja des dels primers temps en què es disposa d'un edifici propi el cinema hi és ben present, i actualment hi continua amb la programació del Cineclub (en una altra sala de l'edifici). Als anys vint i trenta s'hi programa sarsuela, òpera amb regularitat anual i comèdies, varietats i concerts. Cal destacar la competència establerta a Vilafranca entre la societat La Principal i l'empresari teatral Josep Bolet, que arrenda i programa amb èxit, al primer terç del segle XX, primer al Teatre Principal (Cal Bolet) i més tard al Tívoli. El teatre d'aficionats ja tenia el seu lloc a La Principal als anys vint i trenta, encara que la secció teatral no apareix fins al 1949. Des dels anys cinquanta, la presència de la companyia del Teatre Romea i el teatre comercial es combina amb la programació i els espectacles de grups com el TEC i, més tard, als anys setanta, de Bola 69 i el CAEP III, vinculat al teatre independent. En els anys del tardofranquisme i la Transició, la cartellera és eclèctica i àmplia i inclou les revistes (molt habituals) i el cinema de destape (o «de pit i cuixa») i també el teatre de l'Agrupació Dramàtica de Barcelona (ADB). Actualment la sala de teatre s'usa per a les activitats de les seccions i escolars, i alguns caps de setmana s'obre per al teatre comercial i el ball. A l'entitat funciona una Escola de Teatre i una Escola de Dansa, que també fan servir l'espai l'escènic.