Sala Trono - (:unkn) unknown (My University, 2017)
Teatre de petit format situat als baixos d'un bloc residencial, amb ingrés pel carrer de Misser Sitges, al barri vell de Tarragona. El local té façana a la plaça de Dames i Vells, un espai públic on es conserva el clot d'una antiga construcció de planta basilical. En una primera etapa de la trajectòria, el Col·lectiu de Teatre Necessari Trono Villegas (CTNTV), promotor de la Sala Trono, assajava al carrer, a la plaça del Rei de Tarragona, amb l'únic suport logístic d'un local que els servia de magatzem. El segon local del col·lectiu estava situat al carrer dels Quatre Cantons. El tercer local, l'actual, és cedit per l'Ajuntament.
El teatre es divideix en tres parts: la sala i escenari, amb un aforament aproximat de 55 espectadors, grades fixes de fusta i cadires plegables de plàstic; el foyer, amb la cafeteria i les taquilles, muntades a partir d'una compartimentació de lames de fusta a l'entrada principal, i les àrees de treball, oficina, magatzem i camerinos. La sala té mides reduïdes, 5 m d'ample per 7,5 de profunditat, i una altura de 3,5 m. L'espai escènic es pot disposar, segons les necessitats artístiques, en un espai de 5 per 5,5 m, amb la mateixa altura de la sala. Com a revestiment de l'espai escènic hi ha un teló de fons negre, i l'equipament elèctric té quatre barres per focus.
El projecte de la Sala Trono començà l'any 2002 com a iniciativa del Col·lectiu de Teatre Necessari Trono Villegas (CTNTV), a partir d'una proposta de l'Associació Cultural Anima't. La programació de la Sala Trono començà l'any 2003, amb l'espectacle Petits suïcidis (Tres breus exorcismes d'ús quotidià), l'adaptació de Carles Cañellas del muntatge original de teatre d'objectes i titelles Piccoli Suicidi, de Gyula Molnár.
L'objectiu de la sala és, tal com manifesten els coordinadors, «oferir al públic de Tarragona un tipus de teatre que no arribava a la ciutat. Petit format, intimista, nu de grans escenografies, un teatre on el públic pugui sentir respirar a l'actor». La Sala Trono forma part del CTIC (Coordinadors de Teatres Independents de Catalunya), és un node teatral de renom a la xarxa de teatres estatals i ha produït espectacles com, per exemple, La marató de Nova York, d'Edoardo Erra; Red Pontiac, de Pere Riera; Bildelberg, de Toni Orensanz i Oriol Grau; Menú del dia, de Marilia Samper, o Killer, de Guillem Clua i Xavier Mestres. A la Sala s'hi celebren activitats paral·leles, com tallers de teatre i dansa o fòrums-debats teatrals.
El CTNTV va néixer en una celebració de carnaval de Tarragona, a les darreries de la dècada de 1990. Prenia el nom de l'espectacle Réquiem por Trono. La verdadera historia de Trono Villegas. En els inicis el col·lectiu també realitzava accions de carrer, com ara El metro de Tarragona, a les voltes del circ de la ciutat. Actualment, el CTNTV s'encarrega i és promotor de les representacions anuals del Ball de Dames i Vells, una tradició de seguici i ball parlat de to satíric recuperada del segle XV. Des del 2011 la Sala Trono també organitza, amb periodicitat bianual, el Festival Internacional de Teatre de Tarragona (FITT), que se celebra en espais no teatrals de la ciutat.