Versus Teatre / Versus Glòries - (:unkn) unknown (My University, 2017)
Una antiga fàbrica d’ascensors va transformar-se, el 1995, en el Versus Teatre, una sala de petit format i escenari central que naixia per oferir una alternativa al teatre estrictament comercial que aleshores manava a la cartellera barcelonina. Durant dos anys, l’autor i director d’escena Ever Blanchet i els actors Maria Clausó i Jesús Fernández (Eles Alavedra), socis de la companyia Versus des del 1982, havien buscat un local a la Barcelona postolímpica, concretament a Glòries i a Montjuïc, les dues zones que, amb el Teatre Nacional de Catalunya i la nova seu del Teatre Lliure, es perfilaven com els futurs pols de creació teatral de la ciutat. Els ferros i canonades que s’apilaven caòticament a la nau havien descoratjat fins i tot uns testimonis de Jehovà que hi volien instal·lar el seu Saló del Regne, però no van poder amb Blanchet i els seus companys, que després d’un any intens d’obres van obrir les portes poc abans del Nadal del 1995. La sala tenia un aforament de 102 localitats.
Igual que la companyia que li va donar nom, el Versus Teatre va centrar-se en el teatre musical alternatiu i en la creació emergent: com el mateix Ever Blanchet escrivia a la revista TeatreBCN amb motiu del desè aniversari de la sala, el Versus era (i és) «un espai d’autoria, de signe propi, que programa continguts contemporanis amb una opció clara de renovació, d’originalitat i de compromís estètic». Continguts que, de vegades, escapen de l’àmbit de l’espectacle teatral, com el que, coincidint amb la celebració dels deu anys, va convocar el públic per llegir i debatre la proposta de reforma de l’Estatut elaborada pel Parlament.
L’any 2018, la sala va canviar de responsables i de nom: després d’una remodelació que va deixar-la definitivament amb una capacitat per a 96 espectadors, la Sala Versus Glòries naixia per convertir-se en un referent off a Barcelona. Un espai de proximitat per a companyies i públic, centre de producció i d’exhibició d’espectacles amb una especial sensibilitat cap a les expressions artístiques emergents. Amb el canvi de gestió, d’altra banda, la companyia Versus Teatre va deixar el local del carrer Castillejos (gener 2019) per instal·lar-se al Teatre Gaudí Barcelona, dirigit per Blanchet i el seu equip. Aquesta nova etapa del grup va centrar-se més en la producció pròpia i en la investigació de nous reptes, amb projectes que vinculen cultura, educació i formació i que busquen noves maneres de participació en les arts escèniques, tot fomentant valors com el civisme, la convivència i la multiculturalitat.
Adorado Borges va inaugurar la petita sala de les Glòries el 18 de desembre de 1995. Amb direcció d’Ever Blanchet i interpretació de Maria Clausó, aquest espectacle centrat en la poesia de Jorge Luis Borges s’havia vist l’any anterior al Tantarantana dins el Grec Festival de Barcelona. A partir d’aquest moment, la sala va apostar tant pel teatre per a públic adult com per al familiar, bastint un repertori propi en què destaquen produccions com Van Gogh o Els Músics de Bremen, respectivament.
La Torna del Grec –resposta de les sales alternatives al Grec 2004, que les havia oblidat a la seva programació–, l’Avantime –un avançament de temporada que animava els teatres de Barcelona a obrir el mes d’agost–, L’Aparador –programa adreçat als nous graduats de l’Institut del Teatre– o l’ITV (Investigació Teatral Versus), una aposta pel risc que es va estrenar amb elNacionalNOensvol, són només quatre de les iniciatives empreses regularment pel Versus Teatre. Marta Carrasco (No sé si...), Egos Teatre (Ruddigore o la nissaga maleïda), Pau Miró (Búfals), Oriol Broggi (Tartuf) o Gerard Vàzquez –autor vinculat al comitè de lectura de la sala– van passar pel teatre en la seva primera etapa. Un teatre que compta, a més, amb el privilegi d’haver descobert talents com Jordi Casanovas, El Musical Més Petit (Tu, jo, ell, ella... i Webber... i Schönberg), companyia fundada després que Daniel Anglès i Pili Capellades van presentar-se al càsting del Versus per a una versió d’El somni d’una nit d’estiu àcrata i gamberra –amb uns desconeguts Marina Gatell, Belén Fabra o Nacho A. Vidal al repartiment–, o La Calòrica (Feísima enfermedad y muy triste muerte de la reina Isabel I, La nau dels bojos).
Si bé el Versus Glòries va iniciar el seu camí amb Enverinades, d’Àngels Aymar, amb Blanca Pàmpols, Sílvia Sabaté i Àngela Jové (2 maig 2018), l’espectacle que va inaugurar la primera temporada de la sala renovada va ser Quina feinada!, de Becky Mode, un producte de l’Off Broadway que aquí va interpretar Roger Pera amb direcció escènica de Ventura Pons (12 setembre a 28 octubre 2018). Likes, de la Cia. DARA, ¿La vida es sueño? O Gwenismürfila, de Les Llibertàries, o El funeral de Mary-Lin, de Pere Anglas, van ser alguns dels espectacles de l’única temporada completa que s’hi ha pogut programar fins al moment (2021): la crisi de la covid-19 va obligar a tancar el teatre cinc mesos (temporada 2019-2020), amb la qual cosa només va poder oferir nou espectacles de setembre a març.
La tercera temporada (2019-2020) va tenir per objectiu produir més, donar suport a companyies residents i ser l’aparador de dansa de proximitat a la ciutat, amb propostes com El Motiovador, de Fel Faixedas, o L’empaperat groc, monòleg que adapta un relat de Chalotte Gilman Perkins, amb direcció de Xavier Quero i interpretació de Roser Batalla. Un cicle de dansa, el de lectures dramatitzades organitzat per l’Associació d’Actors i Directors Professionals de Catalunya, la Fundació Aisge i la Fundació Romea, i el suport a les noves fornades d’intèrprets –que es concreta en la cessió de l’espai a escoles com Nancy Tuñóm-Jordi Oliver o el Timbal– refermen aquest caràcter off del Versus Glòries.