Carles Salas - (:unkn) unknown (My University, 2017)
Ballarí, coreògraf i mestre de dansa contemporània. Director, amb Rosa Muñoz, de la companyia Búbulus. Codirector, amb Àngels Hugas, de la companyia per a públic infantil i juvenil Búbulus Menuts. Des de l'any 2000 és docent del Departament de Dramatúrgia, Escenificació i Coreografia del Conservatori Superior de Dansa de l'Institut del Teatre de Barcelona. Del 2006 al 2008 és sotsdirector del Conservatori Superior de Dansa de l'Institut del Teatre de Barcelona. Del 2010 al 2022 va ser Director del Centre d'Osona de l'Institut del Teatre, a Vic.
Titulat en Dansa contemporània (1990) i, posteriorment, en Pedagogia de la dansa (2015) per l'Institut del Teatre de Barcelona. Balla a la companyia d'Avelina Argüelles, Tanzforum de Colònia, Lanònima Imperial i Metros. Com a coreògraf dona les primeres passes al costat de Rosa Muñoz, amb qui estrena el duet ¿Quién te quiere más que yo? a La Fàbrica l'any 1986. L'any 1989 rep el primer Premi Ricard Moragas per la peça El principi és la fi.
Empès per aquest reconeixement, l'any 1991 posa dempeus la companyia Búbulus amb la ballarina Rosa Muñoz i estrenen al Sant Andreu Teatre Búbulus Sanctus dins l'Olimpíada Cultural dels Jocs Olímpics de Barcelona. El mateix any rep el Premi Extraordinari de Dansa Contemporània de la Diputació de Barcelona. Búbulus es converteix en un nucli estable de producció que assenyala l'inici d'una etapa creativa fructuosa.
Arran de la Biennal de la Dansa de Lió que l'any 1992 està dedicada a Espanya, s'hi estrena Hèktor i Hektòria, una comèdia en to irònic d'embolics familiars i amb un sentit plàstic remarcable.
El focus en personatges i situacions extravagants és una de les constants del seu treball: a Els vicis de les flors impossibles (1993) inspirat en Les flors del mal de Baudelaire, es reivindica un món de gent normal i corrent que es presenten com a flors de diferents fragàncies, colors i moviments; Amb els cabells a la sopa (1994), estrenada a Düsseldorf, una única escena emplaçada en un restaurant mostra cambrers i comensals ballant i saltant per damunt de les taules, un espectacle de caire oníric ben engrescador.
Tanmateix, després de quatre anys de treball, la manca d’espai estable per a la creació fa que Salas s’adhereixi al col·lectiu de creadors que enceten el projecte de La Caldera l'any 1995.
Com a pedagog i en paral·lel a les creacions per a Búbulus, l'any 1997 comença a impartir classes de dansa i tallers pels estudiants de la Universitat Autònoma de Barcelona –on romandrà fins a l’any 2014– i des de l'any 1996, i cada dos anys fins el 2008, va ser representant de la UAB al Festival Universitari Europeu de Dansa a París. També col·labora en diferents edicions del Festival Dies de Dansa de Barcelona dins del projecte Dansa i Arquitectura. El 1999 inicia la docència a l’Institut del Teatre del Conservatori Superior de Dansa.
El 1992 Rosa Muñoz abandona la companyia i Salas n'assumeix en solitari la direcció El 2000 munta la companyia Búbulus Menuts amb la pedagoga i ballarina Àngels Hugas per a fomentar la creació de nous públics per a la dansa, amb peces com Som de somnis (2000) o El país de Miracolors (2001).
Búbulus celebra els deu anys d'activitat a L’Espai amb l'estrena de 1991-2001: L'Odissea, un recull dels treballs mes representatius de seva trajectòria.
L’any 2003 és nomenat Cap del Departament de Direcció, Escenificació i Coreografia de l’Institut del Teatre. Alhora estrena Kaleida, co-dirigit amb l’especialista i animador d’imatges Gabi Pouso, un treball ambiciós d'investigació entre dansa real i dansa virtual presentant escenes oníriques i surrealistes, com el duet interpretat en una piscina o el solo d'una ballarina contornejant-se damunt la panxa d'un gat.
L'any 2005 s'acomiada dels escenaris com a ballarí amb Julius i Florette al costat de l’actriu Núria Lloansí, on reflexiona sobre el món del teatre, els artistes i la seva necessitat de ser estimats. En fa una versió quatre anys més tard, Julius i Florette for ever, 2ª part amb Sònia Gómez, amb qui entaula un diàleg histriònic al voltant de la religió, l'amor, el sexe, l'envelliment o la política. El 2012 una darrera versió amb Montse Colomé, titulada Julius i Montserrat, tanca aquest tríptic de duets amb ballarines reconegudes de Barcelona.
L'any 2008 estrena al Mercat de les Flors Quartet, amb música en directe del Quartet Afrodisax, on interactuen músics amb ballarines, i que rep el Premi Butaca 2009 al Millor Espectacle de Dansa.
Després de ser sotsdirector del Conservatori Superior de Dansa (CSD) de l'Institut del Teatre de Barcelona, del 2005 al 2007, exerceix de coordinador pedagògic a l’Institut del Teatre amb seu a Terrassa el 2009, per després passar a dirigir la seu d'Osona de l'Institut del Teatre fins al 2022. Actualment (2023) és el Director del CSD.
Carles Salas forma part de la segona generació de coreògrafs de dansa contemporània sorgida de les aules de l'Institut del Teatre. Ballarí excel·lent, com a coreògraf manté un esperit inquiet, eclèctic i desinhibit.
Amb la seva companyia Búbulus desenvolupa un imaginari a partir de petites històries de la vida quotidiana, on sovint barreja ficció amb realitat amb la intenció, cossos reals amb projeccions que amplifiquen les emocions. El nu li serveix per reivindicar la bellesa i l’erotisme del cos.
El tríptic Julius i Florette és un divertiment inclassificable, tendre i imaginatiu que retrata íntimament el sector de la dansa.
A banda de la seva activitat creativa, Carles Salas ha assumit diferents càrrecs de responsabilitat a l'Institut del Teatre.
Keywords: Director, coreògraf, intèrpret